Tester, tester, tester.
Hvordan lyder det i høretelefonerne?
MOD SOLNEDGANGEN
Det her er en test -
- for at kontrollere, om høretelefonerne virker.
Trafiklyset skifter. En tjenestemand gaber.
En lastbil kører ind i busbanen.
En mand med en stige krydser vejen.
En travl mand ser på sit ur.
En servicemedarbejder dirigerer passagererne.
En mand stiller sig I buskøen. Passagererne stiger ud.
Skolebørn krydser vejen.
En pige med hånden i vejret skælder drengene ud.
I buskøen står midaldrende kvinder og tjenestemænd. De ser trætte ud.
En vred mand venter på en taxi. En kvinde med solbriller viser vej.
Skilte, hvor der står "Nara Station", "Nanto Bank", "bus" og "taxi".
Folk ved fodgængerovergangen. De skal på arbejde eller i skole.
En tjenestemand ser sig om med en mobil i hånden.
En utålmodig chauffør.
En tidlig efterårsmorgen.
Et stille hav bag en skov. Et hus med tegltag.
En motorbåd sejler langs kysten. Det er Juzos hus.
Fra verandaen ser man et stort træ i haven.
Juzo, en mand med gråt hår og skæg, lægger rent vasketøj sammen.
Hvordan har du det Tokie? Er du godt tilpas?
Tokie, en kvinde med skulderlangt, sort hår, ser ud over verandaen.
Jeg keder mig.
Tokie ser koldt på Juzo, men så mildnes hendes udtryk.
Har du altid boet her?
Juzo holder op med at arbejde og ser kærligt på Tokie.
Undskyld mig. - Jeg kommer!
Juzo ser efter Tokie. Han er alene i værelset.
Juzos tænker tilbage. Vi ser et hav.
En sandskulptur på stranden.
Juzo og Tokie sidder på verandaen.
Juzo drikker af sit glas rødvin.
Det har du allerede sagt, ikke?
Han stiller glasset.
Du har sagt det til mig. Kan du huske det?
Tokie stirrer ud i det fjeme. Hendes mine forbliver uforandret.
Du er heldig. Du kan ikke huske noget.
Hvorimod jeg husker alt. - Jeg fryser.
Tokie gyser.
Juzo klapper Tokie på kinden.
Tokie strækker en hånd op mod himlen. Juzo ser op.
Himlen er dækket af makrelskyer.
Okay, skal vi stoppe her?
Har du noget at sige, Masako? - Ja. Et øjeblik, tak.
Mit hoved er stadig fyldt af billedet af makrelskyerne.
Må jeg begynde? - Ja, alle må komme til orde.
Jo, Tokie… Måske er det mundhuggeri -
- men "kurogami" om sort hår kan misforstås. "Kurokami" er bedre.
Okay, jeg forstår.
Og senere på stranden.
Jeg opfattede ikke, hvad det var, som fandtes der.
En skulptur af sand. Jeg sagde "sazo "! - Lige præcis, "sazo
Det er ikke et ord, man plejer at bruge, synes jeg.
Det er en kvindeskulptur af sand… - Ja!
Men "zo" kan jo betyde elefant!
Ja, hvis du siger "suna" for sandet, er det lettere at forstå.
Er den stor? Hvor høj? - Den er måske 50 centimeter.
En nøgen kvinde med korslagte ben og albuen på det ene knæ.
Hun ser imod os, og retter på sit hår.
Det er et usædvanligt ord, så jeg kunne ikke skabe mig et billede.
Det vil jeg tænke over. Undskyld.
Havet. Solen lyser svagt gennem de tykke skyer.
En havfugl cirkler rundt.
Tokie ligger på stranden i en hvid kjole. Juzo lægger sig ovenpå hende.
Jeg savner dig.
Han kærtegner Tokies hår og kysser hende på halsen.
Selv mens vi omfavner hinanden, savner jeg dig.
Han holder hende fast med et trist udtryk af sorg i ansigtet.
Den er uendelig. Min kærlighed er uendelig.
Intet er smukkere, end det som forsvinder -
- for øjnene af en.
Hans beige frakke fyldes med luft og blafrer i vinden.
Vi ser Juzos ryg. Han går stille med ludende skuldre.
Han ser mod solnedgangen, som om han har fundet Tokie der.
Viser hans ansigt fra siden. Det er dækket af sand.
Han har tårer i øjnene.
Hans ansigt stråler af lysmod.
"Bag tykke skyer er en bleg sol synlig."
Det kan jeg lide.
Jo, altså - Ja?
Nu hvor vi har lyttet hele filmen igennem, føler jeg -
- at du har mange beskrivelser, som formidler følelser, men.
Altså, i det venstre vindue i huset -
- beskrives der pludselig en masse ting.
Jeg blev forvirret og spekulerede på, hvor væggen var.
Du skulle til at sige noget.
Hedder du ikke Ishida? - Mener du mig?
Om at synstolken formidler følelser.
Ja, men det var ikke vigtigt. - At hun påtvinger os sin tolkning?
Jeg ville ikke gå så langt.
Det hjælper med detaljerede beskrivelser, -
- men samtidig behøver jeg ånderum -
- og så kan der sommetider blive for mange ord.
Du taler om, at Juzo finder Tokie -
- og at han føler livsmod.
Men det er vel bare din tolkning? - Nej.
Hvis jeg skal være ærlig, så er det bare forstyrrende.
Skal du sige det så grimt?
Jeg tænkte bare, for jeres skyld.
Påtvinger du os så ikke din tolkning?
Men det er anderledes for dig, Nakamori-san.
Du har jo en del af synet tilbage.
Jeg forstår.
Til det næste møde…
… Vil jeg tænke over...
Jeg vil tænke over, hvor jeg påtvinger dig min tolkning.
Jeg vil se til, at det ikke forstyrrer dig, Nakamori-san.
Værsgo. - Mange tak.
Hvilken smuk dag!
Misa, det som Nakamori sagde…
Jeg synes, du skal tage det alvorligt.
Mange siger ikke noget, fordi de er taknemlige for at have synstolkning.
Film er jo en måde at kommunikere med mennesker.
Det har været min redning at gå ind i rollen som en anden.
Synstolkning er en måde at kommunikere med dem -
- som ellers ikke havde kunnet se filmen.
Synstolkning handler om at forstå deres forestillingsevne.
Synshandicappede har en fantastisk forestillingsevne.
Jeg forstår.
" Af sand."
"En kvindeskulptur lavet af sand"
"Nøgen? "En kvindeskulptur lavet af sand"
Skalvi tage ud til havet sammen?
"Tokie ser forførende på Kida og kysser Juzos sårede finger."
"Juzo og Kida spiller Go vendt mod hinanden."
Kida, har du nogensinde tænkt på at begå selvmord?
Hvad? - Jeg burde være død for længe siden.
Ja. Og have taget Tokie med mig.
Tokie, hvor skal du hen? - Jeg skal hjem.
Jeg skal hjem! - Vi bor her begge to!
Nej
Kom, så går vi ind. - Rør mig ikke!
Kommer du hjem i weekenden, Misako? Jeg savner dig - mor.
Akt?
Misa! - Hej, det er længe siden!
Hvordan har du det? - Jeg købte kakifrugter på vejen.
Hvor skønt, årets første! Tak skal du have.
Du er omsorgsfuld, selv om du er ung. Ikke som min datter!
Hvordan går det med hende?
Hun har det godt, men sommetider er hun ikke rigtig med.
Hun har glemt den dag, din far forsvandt, så det er svært.
Tak for alt. - Jeg gør det, så godt jeg kan.
Ja, mange tak. - Tænk ikke på det.
Måske skulle vi begynde at lede efter et plejehjem.
Er du lykkelig, mor?
Ja, hvis du er lykkelig, er jeg det også.
Der er mange forskellige lyde her.
Når jeg lukker mine øjne…
… kan jeg høre dem endnu tydeligere.
Fars rygsæk. Må jeg beholde den?
7.223 yen i kontanter.
En biografbillet. En kvittering fra et supermarked.
En madkasse til 396 yen.
En flaske saft til 97 yen.
En kande kaffe til 64 yen.
Shinoharas osteopatiklinik. Telefonkort.
Et kundekort fra en restaurant.
Jeg kan huske alle dine ting, far.
Ring til Ikeda på konstruktionsafdelingen.
Ringer til afdelingschefen, Ikeda.
Konstruktionsafdelingen… - Hej, det er Nakamori.
Hvor godt, at du ikke er gået hjem. - Hvad?
Jeg spekulerede over problemet med bundkortet.
Ja, det er heldigt, at du opdagede det så hurtigt!
Vi får svaret i løbet af formiddagen.
Fint. I morgen formiddag altså?
Altså Nakamori-san… Klokken er 9:00.
Hvad?
Er det ikke aften?
Undskyld, jeg troede, det var aften.
Har du arbejdet hele natten igen? Hvilken koncentrationsevne!
Hvornår sover du egentlig?
Okay, du hører fra mig senere.
Ja, ring, hvis der er noget andet. - Ja.
Det er fint vejr, ikke sandt?
Nej, jeg tror ikke, der er sol.
Seks, syv, otte, ni, ti.
Til Masaya Nakamori.
Jeg håber, du kommer.
Tomoyuki Simizu AiNishihara
"Intet er smukkere end det, som forsvinder for øjnene af dig.”
"Min kærlighed er uendelig."
Hvad laver du? - Jeg fotograferer.
Se her. Jeg tager et billede. Klar?
Hvor skal du hen?
Er I to?
Han var en berømt fotograf. Han vil ikke selv sige det.
"En fotograf er som en jæger, hvis bytte er tiden."
"Jeg holder vejret ved mødet" -
- "mellem mit ubetydelige jeg og den vældige verden."
Sådan står der. - Ja.
Hans farfar var også fotograf.
Ja, åbenbart.
Tomoko-san…
Må jeg låne den? - Ja, selvfølgelig.
Mange tak. - Du må få den.
Nej.
Men til gengæld vil jeg bede dig om en tjeneste.
Er det i orden?
Hallo?
Ja.
Den 23,? Ja.
Ja.
Lorden, den 23. i studiet.
Mange tak. Farvel så længe.
Hvordan gik det?
Jeg fik endelig en aftale. - Virkelig?
Fantastisk. Det er ikke ofte, man kan møde instruktøren personligt.
Bakkede du min anmodning op? - Jeg gjorde ikke noget særligt.
Hvad ville du bede mig om?
En, to, tre, fire…
… Syv, otte…
Hej...
Det er Ozaki. Fra White Light.
Jaså.
Jo, altså
Jeg har et forstørrelsesglas med.
Jaså? Tak.
Tak.
Her er lidt rodet, men vil du have en kop te?
Kom ind.
Hvor fint… - Kom ind.
Stå bare stille. Jeg ordner det.
Er du okay?
Undskyld det her.
Du har nok smidt den her væk.
En bryllupsinvitation. - Det er i orden.
Det er et godt hotel. Handicapvenligt.
Det handler ikke om det.
Du er ikke skabt til dette arbejde.
Mener du det?
Jeg sagde jo, at jeg ikke vil have det.
Det var skønt. - Hvad laver du?
Ingenting. - Gjorde du noget?
Nej. - Jo, det gjorde du. Hvad?
Hvad har du gang i?
Hvordan ved du, om det er salt eller peber?
Rør dem ikke!
Hvad slags dyr kan du lide? - Hvad?
Jeg siger nogle, så må du vælge.
Gris, tiger, elefant, giraf, bjørn, kanin, kylling eller panda?
Kylling. - Kylling?
Ja. Hvad skal det betyde?
Ræk din venstre hånd frem, tak.
Den med klistermærket er salt.
Hvad synes du? - Okay.
Men jeg stiller det tilbage på sin plads i stativet.
Det er smukt. - Hvad?
Værelset oplyses af strålerne fra den nedgående sol.
Jeg valgte den lejlighed, som havde mest sollys.
Den nedgående sol lyser ind i Nakamoris værelse.
En prisme fylder værelset med alle regnbuens farver.
Misako holder hånden op mod lyset.
Lyset fra prismen falder på hendes håndflade.
Hvad synes du?
Ikke dårligt.
Du er smuk. - Hvad?
Når jeg sænker hovedet, tror du ikke, jeg kan se dig, vel?
Jo.
Jeg kan faktisk se bedre, når jeg gør sådan her.
Faktisk kan jeg slet ikke se -
- når jeg løfter hovedet.
Jeg forstår.
Den invitation var fra min kone.
Min ekskone.
Hun skal giftes igen.
Kom nu.
Spis dine nudler. - Okay.
Trafiklyset skifter fra gult til rødt.
Hun krydser fodgængerovergangen.
Hun træder kun på de hvide striber.
Misako går på belægningen.
Det er skræmmende.
Det er virkelig svært.
Gudskelov…
Har du fundet noget? - Nej.
Den her gang spiller du selv hovedrollen.
Vil du sige, at Juzo bygger på dig selv?
Nej, det kan man ikke sige.
Men der findes mange ligheder.
Hvilke sider har du og han til fælles?
Han er en gammel mand, ligesom mig.
Har du nogle kommentarer til slutscenen?
Ja, der.
… har jeg også spekuleret over, hvordan den kan beskrives.
"Hans ansigt stråler af livsmod."
Er det forkert?
Nej, det er ikke forkert.
Juzo dør måske i morgen.
Hvad? - Fordi han er en gammel mand.
Eller hvad?
Sommetider dør folk, selvom de hellere vil leve.
Og sommetider må de leve videre, selvom de hellere vil dø.
Sådan er det at være menneske.
Det er mærkeligt.
I min alder bliver grænsen mellem livet og døden mere og mere utydelig.
I slutscenen …
Hvordan skal jeg udtrykke det?
Juzo tænker, at han skal dø -
- men han ser på noget, som står over viljen til at leve eller dø.
Det bliver lidt for abstrakt.
Jeg vil have, at filmen skal være mere fuld af håb.
Så er det tid.
Undskyld. Jeg må gå.
Det var en fornøjelse at træffe dig.
Det glæder mig, hvis Juzo indgyder dig håb.
Farvel.
Det regner ret så meget - Ja, det øser ned!
Pakket ind i sin frakke, går Juzo i stilhed op ad klitten.
Den er uendelig.
Min kærlighed er uendelig.
Vi ser Juzos ryg. Han går stille med ludende skuldre.
Det blændende lys fra solnedgangen falder over hans skulder.
På toppen af klitten standser Juzo.
Han stirrer mod himlen og står aldeles stille.
Sammenlignet med sidste gang -
- synes alt at være mere gennemtænkt og tydeligere.
Fordi der er mere plads til -
- at det skal blive spændende, eller at man bliver berørt.
Så jeg synes, det er bedre. - Det er rart at høre.
Beskrivelsen passer til filmen nu. - Det er behageligt at hytte til.
Ja, det er det.
Jeg synes, at denne version - Ja?
Den er værdiløs for dem, som ser filmen for første gang.
L åbningsscenen, i Juzos atelier -
- har du skåret så meget væk -
- at man overhovedet ikke kan skabe sig et billede af rummet.
Måske er vi blevet for bekendte med den her film.
Jeg har måske skåret for meget væk. Jeg skriver åbningsscenen om.
Må jeg sige noget?
Misako, da du arbejdede med synstolkningen -
- hvad var da din opfattelse af filmen som helhed?
Hvordan jeg opfattede den?
Hvilke følelser, tænkte du, at der er i filmen?
Hvilken følelse vil filmen formidle? V?
Jeg tror, at i Kitabayashis film -
- spejler karaktererne ofte ham selv.
Hans indre tanker og følelser.
Det er svært at udtrykke på en enkel måde -
- men det er den slags ting, jeg håber at have udtrykt i min beskrivelse.
Men resultatet af, at du har forsøgt at gøre sådan -
- er for mig blevet til, at det, som jeg hører -
- fratager filmen dens tyngde og dybde.
Efter den her beskrivelse oplever jeg meget stærkere -
- at filmen formidler skønhed og sorg -
- over tingenes forgængelighed.
Jeg føler, at filmen tager tunge temaer op -
- som at være besat af noget, man aldrig kan få tilbage.
For os er oplevelsen af en film -
- mere end bare at se den på et lærred.
Vi nyder at kunne træde ind i en meget større verden.
Mener du, at det er, som om I kommer til en helt anden verden?
Ja, præcis.
Og l flyttes dertil uden at mærke det?
Ja, lige pludselig er jeg der!
Jeg indånder den samme luft, hører de samme lyde -
- og jeg oplever forskellige følelser.
Misako, film er en del af en umådelig verden.
Det er en stor skam -
- hvis ordene formindsker den her store verden.
Okay.
Og i slutscenen.
Skal du ikke sige noget, efter at vi har set solnedgangen?
Jeg har tænkt meget over det, men jeg tror, at i slutscenen -
- skal man nok overlade til publikum at danne deres egen mening.
Jeg var bange for, at synstolkningen kunne påvirke publikum.
Du undviger problemet. - Jeg har ikke undveget det.
Jeg ønskede bare at være mindre subjektiv.
Det ved jeg ikke.
Sådan oplevede jeg det ikke.
Handler det ikke om din fantasi? - Hvad?
Jeg forsøger altid at se på ansigterne i testgruppen -
- for at se, hvordan de reagerer. Men dit ansigt er altid udtryksløst.
Måske er det ikke dit syn, som er problemet, men din mangel på fantasi.
Misa.
Nakamori-san.
Nakamori-san! - Undviger du problemet?
Okay, vi slutter for i dag.
Tak for i dag. - Selv tak.
Vises næste gang. Tak, fordi I Kom.
Misa, du må godt gå hjem.
Jeg tager mig af resten.
Misa, hvem er det egentlig, der mangler fantasi?
Skal vi gå hjem? - Ja.
Gå ikke.
Nakamori-san, kom med ind.
Nakamori er her.
Hvor hyggeligt, at du kommer. - Det er længe siden.
Det er mindst et halvt år siden. - Måske.
Men dig har jeg truffet!
Hvorfor er du her? - For at feste?
Hvad vil du drikke?
Hvad drikker ? - ØL
Så tager jeg også en øl. - Undskyld, må jeg bede omtre øl?
Hvad laver du for tiden? - Jeg fotograferer unge modelpiger.
Det lyder skønt! - Mange søde piger.
Det lyder godt. - Her kommer de.
Tre fadøl. - Tak.
Tak. - Selv tak.
Okay... - Skal vi skåle?
Skål! - Hyggeligt at du kom!
Kommer du lige fra et job, Onishi? - Ja, jeg kom fra Okinawa i aftes.
Var du i Okinawa? - Fotomodeller.
Laver du også sådan noget? - Jeg har ikke noget valg.
Jeg er ikke som Nakamori-san! - Hvad så?
Forresten, se her.
Det er jo Radiance!
Endelig fik jeg min første forside! - Hvad?
Forsiden på Radiance? Imponerende!
Ikke dårligt, vel? Som en skovnymfe.
Fortæl, så jeg kan visualisere det.
Visualisere det? - Ja, gør det bare.
Tja, på billedet er der meget grønt.
Det er en kvinde, som står i en skov.
Så har vi modellen ….
Vi har modellen, produktet, miljøet -
- lys, skygge, og vinden -
- og der er en fin balance mellem de her elementer.
Jeg synes, det er lykkedes mig at føre dem sammen -
- og fange øjeblikket på en perfekt måde.
Det går godt for dig! - Nej, da.
Hvad med dig, Nakamori? Hvordan går det med øjnene?
Der er ingen ændring.
Tager du ikke flere fotos? - Det kan jeg ikke, vel?
Bliver det ikke bedre?
Nej.
Måske, hvis lægevidenskaben udvikles.
Det kan man ikke håbe på. - Virkelig?
Bliver du ikke vanvittig?
Hvad hjælper det?
Jeg kan ikke forestille mig det. Du er stærk!
Hvad vil du? Hvad er der sket?
Gi mig det igen! - Hvad?
Gi mig det igen!
Hvad? Hvad taler du om?
Mit kamera.
Giv mig mit kamera!
Jeg ved ikke, hvad du mener.
Det er min sjæl.
Selvom jeg ikke kan bruge det -
-er det min sjæl.
Hold nu op.
Hold nu op, sagde jeg.
Nakamori-san…
Det er Ozaki.
Hvad er der sket?
Jeg kan ikke se.
Nu klarer jeg mig… - Hvad?
Ja, altså
Må jeg røre ved dit ansigt?
Nakamori-san…
Jo.
Du har taget et billede -
- af et landskab -
- med en solnedgang.
Kan du ikke tage mig med til det sted?
Vil du ikke nok?
Okay.
Går det godt?
Ja, helt fint.
Jeg vil ikke glemme et eneste øjeblik.
Jeg vil blive ved med at se.
Jeg savner dig.
Selv mens vi omfavner hinanden, savner jeg dig.
Den er uendelig.
Min kærlighed er uendelig.
Gør mig til sand.
Intet er smukkere end det, som forsvinder for øjnene af dig.
"Han stirrer op mod himlen og står aldeles stille "
"Aftensolen lyser.
Vil du tage mig med i morgen -
- til det sted, hvor solnedgangen var?
Telefonsvarer.
Hej, det er Ikeda.
Har du læst brugsanvisningen, som jeg gav dig?
Jeg vil gerne høre din mening om nogle ting, så ring til mig.
Mange tak. Farvel.
Det er Koyanagi. Hvad laver du for tiden?
Jeg ringer for at sige, at filmen skal have premiere.
Jeg ringer igen. Farvel så længe.
Det er Kane. Hvad fanden laver du?
Du er umulig at få fat i. Lever du?
En ny besked.
Misako Ozaki.
Tænk, at det her sted findes.
Jeg vidste, jeg aldrig kunne nå frem til det -
- men jeg elskede at jage den nedgående sol.
Jeg ville røre ved det blændende lys med mine hænder.
Jeg løb efter det, til solen gik ned.
Også jeg.
Hvad? - Jeg har gjort det samme.
For længe siden.
Jeg hørte…
… hjertet slå.
Jeg hørte dit hjertes slag.
Jeg var også vred, fordi jeg så ting, som jeg ikke ville se.
Hvorfor?
Det her er nok det sidste møde med testgruppen.
Okay. - Du har gjort det godt.
Det er svært at tolke.
Kan jeg få lidt mere tid, bare til slutscenen?
Det er svært at finde de rigtige ord.
Vi hører, hvad testgruppen siger, og så beslutter vi os.
Okay.
Hvad er der?
Det er grusomt.
Det er grusomt at smide det væk, som man holder mest af.
Nakamori-san?
Går lige frem.
Jager...
Når ikke frem…
Et koldt gelænder...
Det vibrerer i kroppen.
Frygt.
Jeg kommer og hilser på dig.
Hvor er mor? - Misa!
Misa!
Hvor er mor? - Misa, i morges…
Hun var her ikke i morges, og aftensmaden stod urørt.
Måske har hun været væk siden i går aftes.
Mor. - Hele byen leder efter hende.
Misa!
Mor.
Far!
Der er et stort bjerg derovre.
Fars træ.
Vi tager et foto, så vi ikke glemmer det.
Vi må forsøge ikke at glemme det. - Ja.
Hvor går solen hen, når den går ned?
Mor.
Mor!
Misa, velkommen hjem.
Hvad? - Det begynder at blive koldt.
Mor!
Hvad laver du?
Hvad jeg laver? Far kommer jo hjem.
Hvad?
Når solen går ned bag bjerget -
- så kommer din far hjem.
Der kom en sky, som lignede røg.
Det er skræmmende.
Skal vi gå hjem? - Ja.
Det er mit sidste foto. Du skal have det.
Tester, tester.
Udsigt over Hamanokosøen.
Himlen er skytung. På den anden side af søen ser man en bjergkæde i disen.
Gennem træernes blade ser man ned på søen.
Et japansk hus med tegltag i traditionel stil.
Vinduerne ud mod haven er åbne.
På søen nærmer en hvid motorbåd sig og sætter farten ned.
Lyset er ikke tændt i huset, og udenfor er himlen skyet.
Il rummets alkove står røde tempelliljer.
Juzo holder op med at arbejde og ser på Tokie.
Kan du huske det?
Det må være skønt at kunne glemme.
Jeg husker alt. - Jeg fryser.
Fryser du?
Juzo tager et hvidt og lys orange sjal frem.
Han begynder at stramme det rundt om Tokies hals.
Tokie vender sig mod Juzo, og hans ansigt nærmere sig hendes.
En tåre triller ned af hendes kind.
Jeg savner dig.
Juzo lægger hænderne rundt om Tokies hals.
Han kærtegner Tokies hår og kinder med et fortvivlet udtryk.
Selv mens vi omfavner hinanden.
Han kysser Tokie på halsen. Hun stirrer ud i det tomme intet.
… Savner jeg dig.
Juzo stryger Tokies hår med hænderne.
Den er uendelig.
Min kærlighed er uendelig.
Gør mig til sand. Gør mig til sand.
Bølger med hvidt skum slår mod stranden.
De grå skyer dækker den blege sol som et slør.
Juzo står ved vandkanten og holder sjalet i sin løftede hånd.
Skumsprøjt slynges op fra bølgerne.
Sjalet falder ud af hånden og forsvinder i bølgerne.
Intet er smukkere end det, som forsvinder for øjnene af dig.
En kvindeskulptur af sand kollapser. - Ansigtet, en skulder og så resten.
Den forsvinder uden at efterlade noget spor.
Med små skridt går Juzo op ad en klit.
Hans beige frakke fyldes med luft og blafrer i vinden.
Vi ser Juzos ryg. Han går stille med ludende skuldre.
Det blændende lys fra solnedgangen falder over hans skulder.
Nakamori-san!
Jeg kommer ned! - Vent!
DU.
Du behøver ikke jage efter mig.
Eller lede efter mig.
Jeg…
Jeg kan se komme derhen.
Du kan bare vente der.
På toppen af klitten standser Juzo.
Han står aldeles stille og stirrer op mod himlen.
Juzo har blikket rettet -
- mod lyset.
MOD SOLNEDGANGEN
Masatoshi Nagase
Ayame Misaki
Tatsuya Fuji
Fotograf Arata Dodo
lys: Yasuhiro Ota
Instruktør: Naomi Kawase
Oversættelse: Uffe Sloth Andersen